Det här avsnittet kommer att handla om valet mellan stor och liten bokstav.
Vi kommer i synnerhet att jämföra normerna i svenska språket–
–med motsvarande normer i engelskan.
I båda språken används stor bokstav i början av meningar och egennamn.
Det vet alla, så vi kommer raskt att gå över till några mer problematiska frågeställningar–
–där konventionerna skiljer sig mellan språken.
Den första frågan jag tänker ta upp handlar om vad vi kan kalla för ”flerordsnamn”.
Med detta menar jag namn som består av flera ord–
–som inte alla är egennamn.
I typfallet utgörs namnet av en nominalfras med ett substantiv som huvudord.
Ofta är namn på myndigheter, organisationer och företag av sådan karaktär.
Även litterära och konstnärliga verk har ofta sådana namn.
Föregående exempel på namn och titlar–
–följer den svenska konventionen för flerordsnamn.
I namn som består av flera ord–
–versaliseras endast första bokstaven i det första ordet.
Men självklart respekteras de enskilda ordens egenheter.
Till exempel versaliseras alla ingående egennamn.
Den regel vi nu beskrivit är emellertid bara en grundprincip–
–som inte alla namn nödvändigtvis måste följa.
Den som namnger en företeelse har förstås rätt att skriva namnet–
–på det sätt som han eller hon önskar.
En myndighet, organisation eller ett företag–
–kan ha egna preferenser vad gäller stavningen av sitt namn.
Och vissa namn skrivs sedan länge av hävd på ett speciellt sätt.
Till exempel versaliseras varje ord i namnen på–
–Svenska Akademien, Sveriges Television, Dagens Nyheter, Svenska Dagbladet–
–och Upsala Nya Tidning.
Men vår grundregel följs ändå av den stora majoriteten av–
–myndighets-, organisations- och avdelningsnamn.
Och vid namngivning av nya företeelser bör man följa grundregeln.
Låt oss nu titta på situationen i engelska språket.
Här är grundregeln i princip den rakt motsatta.
I namn som består av flera ord–
–versaliseras samtliga ord förutom betydelsefattiga formord.
Här är några exempel på engelska namn på myndigheter och organisationer.
Och här är några exempel på engelska titlar.
Ett annat problemområde är språknamn och nationalitetsord.
Även här skiljer sig normerna mellan svenskan och engelskan.
När det gäller namn på t.ex. länder och städer–
–används förstås stor bokstav i båda språken.
Men här slutar likheterna.
Motsvarande adjektiv skrivs med liten bokstav på svenska–
–men med stor bokstav på engelska.
Samma sak gäller substantiv som beskriver personer från ett visst område.
Och samma sak gäller språknamn.
Ett snarlikt problemområde har med tidsuttryck att göra.
Även här är regeln ”liten bokstav på svenska, stor på engelska”.
Detta gäller veckodagarnas namn–
–månadernas namn–
–och namn på helger och högtider.